Час, простір, події, люди
Коли політики,
та інші тролі, вимовляють слово «історія»
, мій погляд шукає щось схоже на штахетину,
або арматурину , щоб «перетягнути» їх
, при змозі, межи роги .Бо історію
творять-витворяють політики, а розповідати
, повинні прості люди.
Так ось.
![](http://ku.img.com.ua/img/forall/ui/659063/48/1385151998.jpg)
Дід Андрій Романович , на фото праворуч, в
кашкеті юнкера , це десь 1914-1915р.р. курсант
одеського піхотного училища , після
прискореного закінчення (війна одначе)
воював на східному фронті , де події
були більш динамічними і російська
армія просунулася вглиб території
супротивника . Лейб-гвардія , кулеметні
бригади, тяжке поранення , маю бути
вдячним, самі розумієте чому, тим
санітарам що доперли мого дідуся в
польовий шпиталь , та й Бог з ними, тими
двома Георгіями, та деякими особистими
речами, які вони поцупили при змозі,
мабуть думали що з таким пораненням вже
не живуть .Але міцним горішком виявився
дід Андрій , витримав переїзд спочатку
в Одесу, а потім, навіть у Москву,у
санітарному вагоні, певно була в цьому
необхідність .
Знаєте кого
він там побачив ? Майже всю царську
сім*ю, так , дочки царя доглядали поранених,
цар з царицею навідувався, але може то
у Андрія Романовича больовий
чи фронтовий синдром загострився ,- був
він розчарований реальним батюшкой-
царем , різницею між портретами і вживу
побаченим , буває. З його слів , у Миколи
був таки невеличкий кендюшок , цариця
– дебела баба, під каблуком якої була
ціла імперія , а дочки , як дочки , - руді
.
Після
лікування – знов фронт, а тут і жовтневий
переворот . Армія у той час і у тому місці
попали під вплив Петлюри , був він у
нього сотником, але не довго, бо не
простив Петлюрі загравання з німцями
, від яких мав дірку у грудях. Повернувся
на Катеринославщину . А там, епіцентр
, вир кривавий , трагічний, людських доль
. Мав міцні нерви, бойовий досвід, дійшла
інформація про його присутність на
«стрілках» де він бачив і Махна і Ангела
і навіть атаманшу Марусю . Південь
України, Таврія , колиска ідей анархії
, народовладдя…
Андрій
Романович , був щасливчиком , бо прийшов
після громадянської червоним командиром
з іменною зброєю , але це не вберегло
його від розкуркулення і подався він
у світи , вірніше у біга , з чотирма дітьми
на руках , поки не оселився в Кривому
Розі , працював у паровозному депо на
Долгінцево. Там застала його сім*ю і
друга світова війна . Був в окупації. Не
заплямував себе співпрацею з режимом,
просто кормив шістьох дітей, виживав…Після
визволення Кривого Рогу у 1944р. був
призваний до лав червоної армії в
польовому воєнкоматі . Зовсім мало
повоював, ось так і я вдячний не деякому
наркому Кагановичу , а наказу якого ,
залізничники пішли відновлювати мережу
доріг, важливих для фронту , якщо б не
цей наказ , не було б кому, мені , допитливому
дошкільняті , розповідати про Бога ,
про те як поводитись із кулеметом
«Максим» , як ловити тарантулів і
хаврашків і таке інше .
Звернув увагу, як дід правицею , академічно тримає гвинтівку Мосіна , майже ніжно. Гугл каже - довжина мосінки 1734мм з багнетом .
До пари, ще одна
світлина, гвардійця-проскурівця
. Один з онуків діда Андрія, мій кузен, Степан, гарно вчився,
слухався (майже завжди) батьків та
вчителів, відвідував гуртки та секції,
коли досяг певного віку, виявилось, що
в нього накопичилися борги , перед
Вітчизною. Он як , Вітчизна- мама роздавала
розум (на той час) , по всьому Світі ,
вчила нєрадівих, як і де що будувати і
таке інше...
Коли в бойову
машину завантажено, все що треба і клямцнув
люк за останнім членом екіпажу , головне,
що? Не бздіти. Хоча ревіння потужнього
мотору і їдкий пороховий згар перебивать
сторонні звуки та запахи.
Злітна смуга в
пустелі. Один літак, на смузі тій. Поруч
будка з антенами, кілька одиниць техніки,
на задньому плані шкілєтік БТРу , ще
далі — якісь сопки . Дощ. Годі й мріяти
про таку парасольку, четверта під лівим
крилом, п*ята — під правим , чекають на
зліт.
Кілька довгих
(здається) годин в небі. Посадкова смуга
. Духовий оркестр грає щось бравурне .
Великий барабан , з тарілками. Барабанщик-
свєрчок** , дуже схожий на свій інструмент
.
Рубрика "Блоги читачів" є майданчиком вільної журналістики та не модерується редакцією. Користувачі самостійно завантажують свої матеріали на сайт. Редакція не поділяє позицію блогерів та не відповідає за достовірність викладених ними фактів.